Jeg har gennemgået sagen og dine papirer.
Aktiv tjeneste i Panama, Grenada.
Fantastisk indsats i Golfen.
Store triumfer og store tragedier.
Det står mig klart, at selvmordsforsøgene er...
Et råb om hjælp.
Du har uden held prøvet at begå selvmord tre gange på tre uger.
- Helt ærligt, hvis du ville... - Du forstår det ikke.
Han giver mig ikke lov.
- Han lader mig ikke dø. - Hvem? Hvem lader dig ikke dø?
Bare slap lidt af. Jeg kommer igen med noget, så du kan sove.
HYDROTERAPI
Tilbage, oberstløjtnant.
Ikke denne gang.
Bare lad mig gå.
Du godeste.
- Hvor er han? - Dernede. Han er der.
Jeg sagde jo, han ikke lader mig dø.
PARANORMAL AKTIVITET
REGERINGEN BENÆGTER KENDSKAB
SANDHEDEN ER DERUDE
MILITÆRHOSPITAL, FT. EVANSTON, MARYLAND, 3 UGER SENERE
Jeg vil ikke tale om det mere.
Jeg har jo sagt det 117 gange, men de lytter ikke.
- Du mener, at de ikke tror på dig. - Nej.
Du sagde, at da uheldet skete, troede du, der var nogen i lokalet.
Det var intet uheld. Forstår du det ikke?
Men han reddede dit liv. Passer det?
Se på mig. Se.
Jeg har intet liv. Han tog det hele.
Har du nogen anelse om, hvem det er?
Jeg ser ham aldrig tydeligt.
Men han ligner en soldat. Han står altid ret.
- Menig? - Eller en af Saddams drenge,
der er kommet for at drage mig til ansvar.
Hvem det end er, kender han mit navn.
Taler han til dig?
"Din tid er kommet," siger han.
Så begyndte han at tage det hele fra mig.
- Hvad tog han fra dig? - Det hele.
Granatchok - posttraumatisk stress
Min kone, mine børn.
- Hvordan gjorde han det? - Hvordan...?
Han brændte dem ihjel.
Nu lader han mig lide.
Fordi han ikke vil lade mig dø.
Agent Mulder og Scully? Må jeg lige tale med jer?
Jeg må bede jer om at stoppe efterforskningen, I er begyndt på.
- Hvem siger det? - General Callahan,
- Stans´ kommandoførende. - Er der noget galt?
En efterforskning af militærpersonale skal udføres ad militære kanaler.
- Skrev vi os ikke ind i receptionen? - I bryder reglerne.
Undskyld, men har general Callahan en øverstbefalende?
Frue?
Hvis vi ville efterforske ham, hvem skal vi så tale med?
- Efterforske ham for hvad? - Bare noget.
- General Callahan er øverstbefalende. - Vi vil gerne tale med ham.
- Jeg ved ikke, om han har tid. - Bed ham om at have tid.
I mellemtiden taler vi videre med oberstløjtnant Stans.
Man ved aldrig, hvornår han prøver at begå selvmord igen.
Lad os få det overstået.
Jeg har hele tiden den samme drøm næsten hver nat.
Jeg ved, at man krøblinge har samme drøm: At de kan gå.
I min drøm rejser jeg mig fra stolen. Jeg kan stå.
Og jeg ser ned ad gangen.
Men jeg ikke længere indlagt. Jeg er hjemme. Der er min lille datter.
Jeg træder frem uden at tænke over det, og så tager jeg et skridt mere.
Så løfter jeg hende og bærer hende på mine egne to ben.
Udenfor er min lille søn. Vi løber sammen.
Løber. Mig. Mine ben.
Som de var før.
Vi spiller lidt fodbold. Jeg viser ham et par trick. Som min far plejede at vise mig.
Så går vi bare hjem.
Ingen krykker, ingen kørestol. Jeg kommer ikke til at gå igen, men drømmer er så virkelig.
Jeg kan ikke lade være med at tro, at en dag...
Det skal du ikke håbe på.
Vi vil da høre din mening, Leonard.
Vil du virkelig vide, hvad jeg tror? Jeg har ondt af jer. Det har jeg.
Med jeres handikap-basket og jeres rullestolsløb.
- I opfører jer, som om vi er normale. - Vi er jo normale.
Jeg ved ikke, om du har set dig i spejlet, men du mangler sgu et ben.
Jeg har ikke nogen. Hvor er mine arme?
- Vi ved godt, hvordan du har det. - Nej, I gør ikke.
Hvordan fanden skulle I vide det?
Det ved man kun på én måde, og jeg kan kun bede Gud om,
at han tager dine ben og arme og giver dig en smagsprøve på oplevelsen.
Roach.
Undskyld, de herrer. Lad os starte igen.
- Hvad er der? - Hvad er hvad?
Du ligner en, der er ved at flippe ud. Hvad er der i vejen?
- Ikke noget. - Vi var i krig sammen i to år.
Jeg ved, når du har noget på hjerte. Kom så, ud med det.
Det er FBI, ikke? De er nedenunder. De stiller spørgsmål om oberstløjtnanten.
Op i røven med FBI. All right, Roach? Hører du mig?
Op i røven med dem. Bare glem dem.
General.
Sir?
- Agent Mulder og Scully, sir. - Tak, kaptajn.
General.
Jeg har bedt kaptajnen kontakte justitsministeriet,
så de er bekendt med FBI´s uredelige embedsførelse.
Så siger vi ikke tak, fordi du ville se os.
Jeg lover jer, at det her ikke går uhørt hen.
Det håber jeg ikke, når man ser på, hvor alvorlig Stans´ sag er.
Hvad for en sag? Der er ingen sag.
- Stans er en meget syg mand. - Ja, det fandt vi ud af.
Men hans journal mangler oplysninger, der kom frem under samtalen.
Jeg er sikker på, at alt vigtigt er noteret i Stans´ journal.
Bortset fra, at hans familie døde i en brand for tre måneder siden.
Ja, det var en tragisk ulykke.
Helt sikkert. Men der er intet noteret om en kriminel efterforskning.
Stans prøvede at redde sin familie den nat.
Ifølge ham kunne han ikke, fordi en spøgelsessoldat holdt ham tilbage.
Jeg har kendt Stans længe, og der er ingen tvivl om, at manden har lidt.
Ligesom sergent Kevin Aiklen. Du kendte sergent Aiklen. Ikke, sir?
Han tjente under mig Golfen, ja.
For 6 måneder siden mistede Aiklen også sin familie under en brand.
Han blev behandlet af en psykiater for vrangforestillinger.
Han ville dø, men nogen holdt ham tilbage.
Før han kastede sig i træfræseren.
Medmindre det er procedure, er det underligt, at sammentræffet er blevet overset.
Vent. Hvem er det, der er under mistanke?
Jeg siger ikke, at disse mænds liv ikke er triste.
De er krigsofre. Engang så modige mænd, som man kun kan have ondt af nu.
Hvis I tror, der ligger mere bag, tager I godt og grundigt fejl.
Det er din konklusion. Men jeg håber, du ville lade os nå frem til vores egen.
- Tror du virkelig, han skjuler noget? - Nej. Jeg tror, han skjuler alt.
Tror du ikke, han lukker af for at beskytte sine mænd?
Det ikke er det, der tiltrak dig til sagen, men det er tydeligt at se, hvad der sker.
Hvad da?
Generalen beskytter sine mænd fra at blive sigtet for mordet på deres familier.
- Hvorfor skulle han gøre det? - Jeg ved det ikke.
- Men jeg kan tænke mig til det. - De var hans soldater,
- og han føler sig ansvarlig for tragedierne. - Noget i den retning.
Eller han ved, hvorfor de er tossede:
bio-våben, de blev udsat for under krigen. Årsagen til virkningen.
Regeringens benægtelse af Golfkrigssyndromet
er sikkert en udmærket grund til at stoppe vores efterforskning.
Men den hopper du ikke på.
Jeg kan bare ikke se, hvorfor en mand, der helt overlagt vil begå selvmord,
lader den eneste indgang til lokalet være åben.
Men jeg ved heller ikke en døjt om militærprotokol og -procedure.
Kom ind.
Jeg vil gerne undskylde. Jeg ville ikke bringe dig i fedtefadet.
Det ved jeg godt. Hele situationen er meget uheldig.
- Kan jeg gøre noget? - Gå hjem og hvil dig.
Vi tager os af det i morgen.
Slap af. Det er en ordre.
Javel.
Din tid kommet, Killer.
FT. EVANSTON - MOTIONSCENTER 22.32
Okay, det er fint. Tak.
General Callahan.
En af betjentene siger, at kaptajn Drapers død ikke var et uheld.
Der er blå mærker ved hendes hals og skulder, der ligner fingeraftryk.
- Har nogen druknet hende? - Mærkerne og blodansamlingerne
svarer til, at hun strittede imod.
- Kontakter du hendes familie? - Hun havde ingen.
Hæren var hendes familie.
Det er jeg oprigtigt ked af.
Jeg talte med vagten. Udover Draper så de ikke andre komme eller gå.
- Hun siger jo, at hun blev druknet. - Har du selv en familie?
- Ja. Hvorfor? - Hvis mønsteret er konsekvent,
- kan du og din familie være i fare. - Hvorfor det? Fordi min adjudant døde?
Bare hold øje med dem. Pas på alt, der er lidt ud over det sædvanlige.
- Mener du det? - Det er en militærbase.
De har vagter alle vegne, og ingen hørte noget.
Det er ikke så svært at tro. Hendes skrig vil være dæmpede under vandet.
Det passer også med Stans´ spøgelsesmorders metoder.
Hvad mente du med det?
- Det var bare et venligt råd. - Nej, "alt ud over det sædvanlige".
Usædvanlige eller uforklarlige fænomener.
I går aftes så jeg nogen på mit kontor.
Han sagde mit navn, men da jeg vendte mig, var han væk.
Så gik min telefonsvarer i selvsving igen.
- Igen? Er det sket før? - Nej, ikke hvad jeg så.
Men telefonen, ja. To gange, derhjemme.
CALLAHANS HUS ROSSLYN, VIRGINIA
Mor. Posten er kommet.
Hvad er det?
- Hvad er der, skat? - Der var en mand.
Hvem?
Gudskelov. Jeg prøvede at få fat i dig. Trevor så nogen i huset.
- For et øjeblik siden. - Er han okay?
Han er på værelset, men han er bange. Jeg ryster også.
- Frances, de her er fra FBI. - Er det om indbruddet?
- Se til Trevor. Jeg kommer op. - Hvad er der sket?
Frances, hold op. Vi tales ved ovenpå.
Denne vej.
Den starter bare. Telefonen ringer ikke engang.
Først troede jeg, det var fis.
- Har du gemt de andre? - Nej. Jeg slettede dem.
Jeg ringede endda til telefonselskabet og fik dem til at tjekke linjen.
De tjekkede hele huset. De kunne ikke finde noget galt.
Har du set andre slags elektrisk interferens, f.eks. radioen eller fjernsynet?
Slet ikke.
Der er nogen i baghaven.
Jeg så nogen derude. Det er jeg sikker på.
Se.
Du må hellere ringe til politiet.
Nu mærker du et lille prik.
Sådan. Det er fint.
Jeg kommer igen om lidt.
Det var for tæt på, mand. For tæt på. Jeg gør det ikke mere, er du med?
- Hvad? - Jeg sagde, jeg gør det ikke mere.
Du skylder mig, Roach. Jeg sad ikke i den skide stol, hvis ikke det var for dig.
Det handler ikke om dig og mig.
Det handler om de krøblinge og stakler og alle drengene, der kom hjem i trækasser.
Fjenden skal besejres, og det skal vi ordne.
Du gør din del, så gør jeg min.
Sygeplejerske.
Hvad laver du, når jeg slår på tanken?
- Kom så, kom så. Skyd, når I vil. - Godt.
Du er okay.
Sygeplejerske. Kom.
Det tager livet af mig.
Sikke noget rod. Du må lære at sidde stille.
Måske gør du det forkert, ikke?
Sådan. Det holder det.
- Fandt du noget? - Nej, men jeg er ved at kunne lide sangen.
Den, der er ude efter generalen, efterlod ikke kun fodaftryk.
- De efterlod også fingeraftryk. - Nå? Hvor?
Retsteknikerne fandt to fingre og en tommel.
En på postkassen ved hoveddøren og en på døren ud til baghaven.
- Vi må hellere tjekke dem. - De er på vej til NCIC.
FBI. Åbn døren.
- Hænderne over hovedet. - Skyd ikke.
Vend dig om.
Læg hænderne på ryggen. På med håndjernene.
Du er anholdt for mistanke om drab. Du har ret til ikke at udtale dig.
Alt, du siger, kan blive brugt imod dig i retten. Hvis du vil have en advokat...
Kaptajn Janet Draper. Sergent Kevin Aiklen.
- Oberstløjtnant Victor Stans. - General og mrs. Thomas Callahan.
Vi har ham, Mulder.
Pas på den venstre flanke.
Trevor?
Vi har nok beviser til at placere dig på gerningsstederne.
Og udover drabsmedskyldig ser du også på sammensværgelse,
- lovovertrædelser... - Må jeg få en cigaret?
Vi ved, du ikke var alene om det, Quinton. Vi ved, du havde en medskyldig.
Hvordan gjorde han det?
- Jeg ved ikke, hvad I taler om. - Hvordan slap han forbi vagten?
Hvordan dræbte han ham? Trevor var kun otte år.
Jeg ved det ikke. Jeg dræbte ikke nogen.
Jeg er bare postbuddet.
Hvad betyder det, at du bare er postbuddet?
Rappos postbud.
- Leonard Trimble, ikke? - Hvis det er ham, de kalder Rappo.
Ja, det er ham. Hvad har han gjort?
Han er mistænkt for to drab.
Rappo? Det må helt sikkert være en fejl.
- Hvorfor det? - Der.
Se selv. Han har hverken arme eller ben.
Fandens.
- Han løj for os. - Han sagde, han var postbuddet.
- Hvad er det? - Aner det ikke. Jeg skriver det på listen.
- Kommer du? - Jeg indhenter dig senere.
Han kender stedet. Han kan finde mig her.
Han kender stedet.
Han har været her før. Jeg er ikke i sikkerhed her.
- Vær stille dernede. - Luk mig ud herfra.
Han slår mig ihjel. Jeg er død!
Luk mig ud.
Jeg siger det ikke igen.
Han slår mig ihjel.
Han er her.
Han skal vel ikke gå i gang igen, vel? Han var helt oppe og ringe for en time siden.
Ikke så meget, som jeg er om lidt.
Du har gæster. Op med dig.
Problem. Vent.
- Hvad skete der? - Lagnet var proppet i halsen på ham.
- Var her ikke nogen? - Han gjorde det selv.
Næppe.
Han fik hjælp. Jeg tror, ham, der dræbte ham, er Leonard Trimble.
Rappo? Han kan hverken gå eller slå nogen ihjel.
- Se her? Det er et tandrøntgen. - Det har du haft, siden vi kom.
Det, jeg går rundt med, fik jeg allerede fremkaldt på hospitalet.
Det er det, jeg havde, da vi mødte Stans, det her i træningslokalet,
i poolen, generalens kontor, hans hus. Alle udsat for en eller anden slags stråling.
Fra hvad?
Stans´ spøgelsessoldat.
Da vi kom, troede jeg, at det, Stans beskrev, kunne være en slags astralprojicering.
Siger du, at Rappo forlader kroppen og svæver rundt og nakker folk?
Det hævdes, at astrallegemet kan adskilles og svæve stort set hvor som helst hen.
Det kan være usynligt, men kan også ses som et genfærd.
De siger, det har psykokinetiske evner, der er større end selve kroppens.
Hvorfor bruge Quinton Freely?
Måske skal han bruge en forbindelse til stedet. En ting eller et brev måske.
- Quinton kaldte sig postbuddet. - Det er vanvid.
Nogle gange er det eneste normale svar på en unormal verden vanvid.
- Ved du noget om baglæns afdækning? - Beskeder, der optages baglæns i sange?
Eller på generalens telefonsvarer. Hør lige her.
Din tid er kommet, Killer.
- Leonard Trimble? - Nej, det er Fred Astaire.
Vi vil gerne stille dig et par spørgsmål om Quinton Freely.
Roach? Hvad har han nu gjort?
Han er død.
- Det har han fortjent. - Hvordan det?
Det var ham, der er skyld i, at jeg fik kappet arme og ben af.
- Men ellers var han sgu en flink fyr. - Hvorfor dræbte du ham så?
- Ja, den er fandeme god med jer. - Vi har læst din journal.
Vi ved, du har nægtet alle forsøg på rehabilitering eller proteser.
- Måske vil jeg ikke have alt det pis. - Måske fordi du ikke har brug for det.
Fordi du kan forlade kroppen, når du vil, dræbe, hvem du vil.
Kunne jeg forlade min krop, ville jeg finde noget, jeg hellere ville lave.
Som at dræbe general Callahans søn? Stans´ familie? Sergent Aiklen?
- Du er sgu sjov. - Fordi jeg regnede det ud? Du er soldat.
Du vidste, hvad du risikerede, da du lod dig hverve.
- Hvorfor er det de andres skyld? - Det er deres skyld, hvad der skete med alle.
Du ved ikke, hvordan det var.
Du sad derhjemme og så krig i fjerneren, som om det bare var et videospil.
Du anede ikke noget om dem, der døde, om blodet i sandet.
Hvordan det føles, når man bliver ramt.
Du er bare helt ligeglad, ikke?
I fik jeres olie. Og skift lige kanal, ikke?
Killer fik sin storhedstid, løjtnanten fik sine fine medaljer.
Se så lige på mig. Hvad fik jeg?
Ingen ved, hvordan jeg har det.
De tog mit liv fra mig.
Så du tog deres.
Hvis bare jeg kunne.
Hvis I er færdige med at afhøre mig, vil jeg gerne sove lidt.
Ikke noget med at gå i søvne.
Den var god. Den har jeg ikke hørt før.
- Hvad vil du gøre? - Advare Callahan om at holde sig fra sit hus.
Frances?
Skat, lad det være.
Nej, jeg ved, hvor ked af det du bliver, når hans legetøj ligger over det hele.
Vi kan klare det her.
Jeg vil ikke klare noget.
Jeg vil have min søn tilbage.
Frances.
Du godeste.
Der er ingen, der svarer. Maskinen tager den ikke.
General?
Oberstløjtnant.
- Hvad laver du? - Du havde ret, Victor.
- Han lader dig ikke dø. - Sir?
Han dræber vores koner og børn,
men han lader ikke os dø.
Jeg ved, hvem han er.
General Callahan, sir. Jeg har ventet på dig.
- Hvem er du? - En af dine drenge, general.
- Du dræbte min kone. - Nemlig. Det gjorde jeg. Og din søn.
Kom, Killer.
Kom, Killer Callahan. Kom så an.
Kom, Killer. Gør det. Skyd bare.
Kom, Killer. Gør det.
Kom, Killer. Det kan du gøre bedre.
Du skal lide ligesom resten af os.
Tror du, jeg lader det slutte på den måde? Er det det, du tror?
General?
Jeg skulle dræbe ham. Men jeg gjorde det ikke.
Jeg er færdig her.
- Han får et eller andet anfald. - Det tror jeg ikke.
Sygeplejerske.
Killer.
Kom, Killer.
Din tid er kommet.
Han reagerer ikke. Kom nu.
Sæt maskinerne til. Han får et hjerteanfald.
Og sørg for at...
Oberstløjtnant.
Hent nøglerne. Vi skal åbne døren.
Oberstløjtnant, åbn døren.
Er du kommet noget til?
Jeg er okay.
Ingen fysiske beviser forbandt Trimble til drabene på Callahans kone og søn.
Officielt er sagen stadig åben, og mordene er uopklarede.
Leonard Trimbles familie bad om, at han blev begravet på Arlington.
Hæren afslog deres anmodning.
Trimble blev kremeret, hans aske begravet på en civil kirkegård
in Tannersville, Pennsylvania.
Leonard Trimbles mission var ikke at dræbe fjenderne,
men at overskygge deres liv, at holde dem i live, så de følte samme smerte som ham
og kunne se, hvordan det var for ham.
Amputerede kan nogle gange føle fantomsmerter i lemmerne,
skygger af hænder, der knytter sig, ben, der stadig værker.
Kan det ikke tænkes, at Trimble udviklede en fantomsjæl,
et ondt andet jeg, der tog sin voldelige hævn over dem, han drog til ansvar?
Det var krigen, der ødelagde Leonard Trimbles krop.
Men hans sår var dybere end blot tabet af hans lemmer.
Hvad ødelagde det i ham, der gør os til mennesker,
de bedre engle ved vores natur?
Det ved jeg ikke.
Visiontext tekster: Helle Kaiser-Nielsen
DANISH